Звіт про похід Лікійською стежкою
Лікійська стежка – це чудовий, насичений і різноманітний трекінговий маршрут, який проходить по горах Тавра в Анталії. У цьому мали змогу переконатися учасники походу по Лікійській стежці з 24 квітня по 5 травня 2012 року.
![](https://pohod-v-gory.com/wp-content/uploads/2022/09/0-84-1024x768.jpg)
Наша група була просто відмінна: весела, різноманітна та дружна. Особливо тішило присутність трьох лікарів – Ані, Руслана і Людмили. Відразу стало легко і безтурботно – ми в надійних руках. З нами також були: Юля – чарівна дівчина, яка захоплюється латинськими танцями і завжди всюди запізнюється; Іра – весела і кмітлива легкоатлетка, яка працює у ветеринарній клініці; Толік і Галя – молода подружня пара, які радували нас незвичайними казками біля вогнища; Саша – наймовчазніший і загадковий хлопець (кажуть, він таємний олігарх); ну і я – їх покірний слуга і провідник.
Отже, зібравшись біля першого термінала в Анталії, ми сіли на автобус до головної автостанції. Тут з нашою Юлею стався перший курйоз – їй помилково дали якусь картку, а потім довго шукали її всім автобусом. Благополучно розв’язавши цю ситуацію, ми дісталися автовокзалу, а звідти – до селища Гойнюк, звідки і почалася наша подорож.
![](https://pohod-v-gory.com/wp-content/uploads/2022/09/1-102-1024x678.jpg)
Увійшовши в каньйон Гойнюк, ми потрапили на територію заповідника. У спеціально відведеному місці розбили табір і налегке пішли гуляти, насолоджуючись красою каньйону. Тут ми поринули в екзотичний ліс, милуючись стрімкими скелями та красивою бурхливою річкою. На стоянці до нас приєдналася група з Дніпропетровська – дуже веселі хлопці, у яких була чудова «пічка Бонда» – послужила всім на славу.
![](https://pohod-v-gory.com/wp-content/uploads/2022/09/2-102-1024x678.jpg)
Наступного дня ми почали просування вздовж каньйону. Для цього потрібно було обійти його непрохідну частину і знову спуститися до тієї ж річки. Далі шлях пролягав у тіні соснового лісу, який захищав нас від турецького сонця. Ввечері, подолавши смугу перешкод, що складалася з валунів, розташованих на річці, ми прийшли до табору. Це було дике і дуже красиве місце. Накупавшись у річці, ще довго сиділи біля вогнища і слухали казку Толі про хана Кулюгу.
![](https://pohod-v-gory.com/wp-content/uploads/2022/09/3-91.jpg)
![](https://pohod-v-gory.com/wp-content/uploads/2022/09/4-93.jpg)
Прокинувшись вранці і прийнявши водні процедури у дуже красивому водоспаді, ми продовжили шлях. Піднявшись до хутора Гейнюк Яйласи, ми побачили перших черепах і влаштували з ними фотосесію. По дорозі зустріли ще одну групу з Москви, яка трохи заблукала на місцевості. Прийшовши на стоянку в селищі Гедельме, нас чекав сюрприз – це були наші друзі з Дніпропетровська. Отже, три групи на одній стоянці. Було весело і шумно. І тільки заклик муедзина з мінарету мечеті нагадував нам, що ми не вдома.
Після сніданку до нас завітав Калеб – господар дому, біля якого ми розбили табір – він запропонував підвезти нас до нашої наступної мети – селища Яйла Куздере. Влаштувавшись у вантажівці Калеба, ми спостерігали, як наближається і зростає перед нами громада гори Тахтали Даг – наша заповітна вершина. Попрощавшись із Калебом, почали підйом через казковий ліс з високогірних ліванських кедрів. Прийшовши о 11 ранку до місця нашої стоянки, ми піднялися на Тахтали. Погода була жаркою і ясною, але що може бути краще для сходження. У таборі залишилися Руслан і Людмила – вони втомилися і їм було достатньо тих прекрасних видів, які відкривалися з місця стоянки.
![](https://pohod-v-gory.com/wp-content/uploads/2022/09/5-92-1024x768.jpg)
Через кілька годин ми вже стояли на вершині Тахтали. Видимість була відмінна і нашому погляду відкрилася вся панорама навколишніх гір і туристичного узбережжя Анталії. На вершині знаходився ресторан і канатна дорога. Після виснажливого підйому було дуже приємно поласувати морозивом. Зробивши фотографії і вдосталь намилувавшись усіма пейзажами, почали спуск у табір. Там нас уже чекав чай, приготований Русланом, а також весела компанія наших друзів з інших груп.
![](https://pohod-v-gory.com/wp-content/uploads/2022/09/6-82-1024x768.jpg)
![](https://pohod-v-gory.com/wp-content/uploads/2022/09/7-82-1024x768.jpg)
Наступного дня була півдневка. Виспавшись вдосталь, ми піднялися на сідловину Тахтали і почали спуск по південному схилу у бік Бейчика. На ночівлю зупинилися на надзвичайно красивій галявині, де в маленькому будиночку жив місцевий фотограф. Почастувавши нас чаєм, він приєднався до компанії, і ми ще довго бесідували на різні теми.
![](https://pohod-v-gory.com/wp-content/uploads/2022/09/8-74-1024x768.jpg)
У Бейчику ми відвідали магазин, щоб поповнити запаси провіанту. Тут же пощастило побачити дуже оригінальний ресторанчик на деревах. Трохи відпочивши, пішли далі через ліс і вийшли до селища Улупинар. Було дуже цікаво спостерігати за життям турецького села. Минаючи його, ми прийшли до рибних ресторанчиків, які дуже популярні у місцевих жителів. Було вирішено повечеряти в одному з них. Нас люб’язно запросили в ресторан «Шеф», у ньому була дуже смачна і відмінна їжа. Після вечері ми продовжили свій шлях і зупинилися на стоянку в мальовничому місці, біля підніжжя гори Химера.
![](https://pohod-v-gory.com/wp-content/uploads/2022/09/9-75.jpg)
Вранці, вдосталь накупавшись у річці, на березі якої ночували, наша група почала підйом до вогнів Химери. Тут, серед лісу, на невеликій скелястій галявині, з-під землі виривалися язики полум’я. Поруч знаходилися руїни однойменного храму. Схили місцевих гір були яскраво-червоного кольору. Видовище – не відвести очей. Вдоволь намилувавшись цією красою – ми продовжили свій шлях і нарешті спустилися до довгоочікуваного моря. Дорога привела нас у селище Чирали, яке славиться своїм величезним заповідним пляжем – тут щороку відкладають яйця морські черепахи. Ми зупинилися прямо на пляжі. Повечерявши і спробувавши турецького вина, довго сиділи на березі моря, дивлячись на хвилі та зірки.
![](https://pohod-v-gory.com/wp-content/uploads/2022/09/10-67-1024x768.jpg)
Найважчим для групи виявився крихітний перехід по пляжу до руїн древнього міста Олімпос. Пройшовши кілька сотень метрів, ми просто впали в море. І тільки після того, як скупалися, пішли оглядати давні руїни.
![](https://pohod-v-gory.com/wp-content/uploads/2022/09/11-61-1024x685.jpg)
Після цього нас чекав довгий підйом на сідловину гори Мусса. З перевалу відкрився чудовий вид на долину Адрасана. Група, яка йшла паралельно, вирішила залишитися тут і заночувати біля маленької пастушої хатини. Ми ж вирушили далі і спустилися до аграрної частини селища Адрасан. Тут знаходилася велика кількість теплиць і апельсинових плантацій. Зайшовши в одну з них, ми купили свіжі помідори прямо з грядки. Увесь час по шляху траплялися нічиї апельсинові та мандаринові дерева, які викликали особливий захват. Наївшись фруктів «до неможу», ми пішли прямо до моря. Темніло. Біля пристані Адрасана я зустрів свого місцевого друга і капітана Халіма, який ось-ось мав спустити свою нову яхту на воду. Поговоривши з ним і домовившись про екскурсію до мису Гелідонія, ми пішли до місця нашої стоянки. День був насиченим. Усі дуже втомилися. Перехід був довгим і багатим на враження.
![](https://pohod-v-gory.com/wp-content/uploads/2022/09/12-60-1024x683.jpg)
Далі розпочався пляжний відпочинок. Розподіливши час чергування у таборі, ми пішли купатися і насолоджуватися теплом Середземного моря. Після такого багатоденного переходу всі були щасливі просто побайдикувати. Ввечері очікувався похід до місцевого ресторанчика, де ми чудово провели час, а потім продовжили відпочинок біля багаття у таборі за довгими філософськими розмовами з хлопцями з інших груп.
![](https://pohod-v-gory.com/wp-content/uploads/2022/09/13-61.jpg)
![](https://pohod-v-gory.com/wp-content/uploads/2022/09/14-60.jpg)
У передостанній день цієї захоплюючої подорожі ми вирушили до мису Гелідонія. Але, жахливо полінувавшись, пішли не пішки, а поїхали на автобусі Халіма. Прогулянка до маяка і до самого мису забрала практично весь день, і ввечері ми відсвяткували закінчення маршруту, купаючись у нічному морі, влаштувавши невелику вечірку біля багаття, куди запросили і нашого друга Халіма. Він розповів багато цікавого про ці краї і розвіяв наші страхи перед скорпіонами.
![](https://pohod-v-gory.com/wp-content/uploads/2022/09/15-52-1024x768.jpg)
Сьогодні з самого ранку всі учасники походу намагалися накупатися в морі досхочу. О 11 годині Халім відвіз усіх на автобусі до Кемера, звідки ми і дісталися до Анталії на маршрутці. Далі була прогулянка старим містом, а також шопінг у місцевих торгових центрах. Частина групи залишилася відпочивати далі, а решта поїхала до аеропорту.
![](https://pohod-v-gory.com/wp-content/uploads/2022/09/16-53.jpg)
![](https://pohod-v-gory.com/wp-content/uploads/2022/09/17-49.jpg)
![](https://pohod-v-gory.com/wp-content/uploads/2022/09/18-51-1024x576.jpg)
Ось таким вийшла ця захоплююча подорож найкрасивішими горами Тавра. Хочу подякувати всім учасникам походу за гарну компанію, оптимізм, розуміння один одного і чудову атмосферу в колективі. Ви найкращі, хлопці! До нових зустрічей на нових гірських стежках!